Îmi pare rău, Cody.
ÎNAINTE SĂ MĂ TREZESC
Un caz s-a întors pe biroul meu
și cred că ar putea fi potrivit pentru voi.
Cody. Are 8 ani.
Mama lui naturală a murit pe când avea trei ani.
Și l-am plasat cu un cuplu care...
S-a dovedit a nu fi potrivit.
Al doilea cuplu cu care l-am plasat l-a abandonat.
- Dumnezeule! - Când m-am dus la controlul anual,
l-am găsit locuind singur în apartament.
- Singur? - Credem că aproape o lună.
Vecinii au sunat după ce a început să umble din ușă în ușă.
Uitați ce e, îmi place puștiul.
N-ar trebui să avem asemenea opinii, dar chiar îmi place.
E isteț și plin de viață.
Nu spun că lucrurile prin care a trecut nu l-au afectat.
- E precaut, are probleme cu somnul. - Normal.
Dar având în vedere prin câte a trecut, nu a devenit o victimă.
Și asta m-a făcut să mă gândesc la voi doi.
Acum, că ați primit aprobarea,
cred că veți fi niște părinți adoptivi minunați.
Întrebarea mea pentru voi este...
Sunteți pregătiți pentru asta?
Bine. În sufragerie.
Poți să-l lași pe ăla.
Ești sigură?
Începem o viață nouă.
Numai pe ăla.
Oricum ar fi fost pentru ea,
mi-au spus că s-a întâmplat repede.
Și că nu era conștientă de ce se întâmpla.
Nu a fost așa rău precum mi-am imaginat.
Și găsesc alinare în asta.
Foarte bine, Johnny.
Altcineva?
Am hotărât să aducem un copil în casa noastră mâine.
- Asta e minunat, Jessie. Felicitări. - Mulțumesc, Peter.
Cum te-ai simțit în ultimele zile?
Tot nu pot să dorm bine noaptea.
- Încă iei Ambien? - Da.
Insomnia e un lucru des întâlnit.
Somnia, în latină, înseamnă "vise".
Insomnia înseamnă "fără vise".
Și ce e un copil, dacă nu visele noastre?
Năzuințele noastre, manifestul nostru.
Am vorbit despre amorțeală săptămâna trecută,
lucru pe care mulți dintre noi l-am simțit.
Da... Nu știu dacă am făcut progrese în privința asta.
Cred că am progresat puțin.
Dar culoarea încă nu a revenit în lume.
Mark ce părere are? Nu l-am mai văzut aici de ceva vreme.
Mereu spunem că oamenii procesează durerea diferit.
Eu și Mark avem păreri diferite despre asta.
- Îndepărtarea față de soț este... - Des întâlnită. Da.
Dar mi-aș dori să știu cum să îndrept asta.
Pentru el. Pentru noi.
Și chiar îmi doresc să continue să vină la adunare cu mine, căci...
Doar aici mă simt...
Nu știu...
Trează.
- Ești pregătită? - Cred că da.
- Salut. - Salută-i.
Ei sunt domnul și doamna Hobsen.
- Bună. - Ce faci?
Bună dimineața.
Ce mai faci?
Pot să iau cutia aceea pentru tine?
Nu? Bine. Cum vrei tu, amice.
Mulțumesc. O să am mare grijă de ea.
Intrați.
Am ajuns.
Nu e nevoie să te descalți.
Pantofii murdăresc podelele.
- Aveți o casă superbă. - Mulțumesc.
E toată a ta, Cody. Ai voie peste tot.
Vino să-ți arăt consola mea Xbox.
Sau am putea să ne luăm un Wii.
Nu știu la care te joci. Dar te joci, nu?
Mark e încântat că are cu cine să se joace.
Ai jucat Kinect? Cu sporturi?
Are un senzor pe el, așa că nu are controale.
Ce faci tu, face și micuțul.
Poți să te balansezi, poți să arunci, poți să lovești mingea.
Și micuțul face ca tine. O să-ți arăt.
E destul de tare.
Nu pare cine știe ce.
Vrem să o decorezi cum vrei tu.
- Serios? - Da.
Vom înlocui alea. O să arunc totul într-un coș,
dar poți să alegi orice îți dorești.
Cody colecționează fluturi.
- Da? - Pe bune?
Îmi place camera asta.
Nu uita că e prima noapte. Suntem în asta cu toții, împreună.
Ești bine?
Îmi plac ochii tăi.
Mulțumesc.
Sunt foarte frumoși.
Hai să ne culcăm.
Noapte bună, doamnă Hobsen.
Noapte bună, Cody. Somn ușor.
Monarh.
Bine.
Poftim.
- Care e pizza ta favorită? - Pizza cu ananas.
Da? Asta vom mânca diseară.
Ca să sărbătorim curajul tău de astăzi.
Să mergem. Ești pregătit?
Să-i urăm bun venit lui Cody.
Bine ai venit, Cody.
Poți să stai în banca aia.
Gata, deschideți caietele.
E gata toată lumea?
Primul cuvânt este...
Totul e în regulă înăuntru?
Sunt bine.
N-are nimic.
Voiam să mă asigur că îl aud de aici.
N-are nimic.
- Ce fluture e ăsta? - Fluturele Morfo Albastru.
Sună a nume de super-erou.
Și asta ce e? Un cocon?
E o crisalidă. Îi protejează până se fac mari.
Cred că ar fi mai bine să ne culcăm.
Bine.
- Vin imediat. - Bine, scumpo.
Hei.
Ți-am aranjat lucrurile mai devreme
și am găsit din greșeală niște stimulanți.
Stimulanți?
Lucruri care te țin treaz.
- Nu-mi place să dorm. - Știu.
Dar n-ai de ce te teme aici.
- Ba da, este. - Ce?
Omul-Cangrenă.
Cine e ăla?
Vine când dorm. Mănâncă oameni.
Asta nu e bine.
El a mâncat-o pe mama.
Știi, când eram mică,
credeam că există o vrăjitoare care zgâria în fereastra camerei mele.
Dar era doar un copac.
Crengile crescuseră un pic prea mult
și loveau fereastra când bătea vântul.
După ce am realizat asta, vrăjitoarea nu s-a mai întors.
Câteodată, lucrurile înfricoșătoare dispar când le înțelegem puțin.
Nu și Omul-Cangrenă.
Ei bine, ești într-o casă nouă acum. Sunt sigură că nu te poate găsi.
Tot timpul e cu mine. Așa zice el.
Ai făcut lucrul corect.
Nu-l poți lăsa să țină o rezervă ascunsă de zahăr
în mijlocul camerei sale, sub pat.
Știu, dar tot simt că i-am încălcat intimitatea.
Nu. Ai făcut ce-ar face o mamă.
Când ai intrat ai pomenit de o fantomă.
A fost ceva.
Cum arăta?
Păi, purta o robă neagră care atingea podeaua.
Nu te-ai speriat puțin?
Ba da.
- Asta, domnule Loren, e isteria. - Jess.
Atunci, doctore, cum îți explici ce s-a întâmplat cu Lance?
Tot isterie a fost?
Să se uite cineva la rană peste o zi, două.
Mulțumesc, doctore.
De unde vin?
Ai mai văzut atât de mulți?
Avem borcane?
Fluturii umblă noaptea?
Poate sunt doar molii mari și frumoase.
- Ce e? - M-a mușcat.
- Fluturele te-a mușcat? - Nu...
De unde vin?
Îmi trebuie un capac.
Ce naiba?!
Ce naibii s-a întâmplat?
Am văzut ceva noaptea trecută.
Cred că a fost Sean.
Știu că am avut cu toții aceste vise
și că am simțit că ne vedem copiii în lume.
Dar acum a fost diferit.
Și cred că asta s-a întâmplat fiindcă...
Continuă.
El știe despre Cody.
Și e furios pe mine.
Pentru că l-ai înlocuit?
Da.
Am vorbit despre ceva asemănător la început,
când Mark voia să vândă casa, dar tu ai refuzat, fiindcă...
Simțeam că el e încă acolo.
Ai zis că l-ai mai văzut.
Da.
Bine.
Ce trebuie să înțelegi la vise,
chiar și la visele lucide, e că pot părea foarte reale.
Nu a fost un vis.
- Eram trează. - Nu contează.
Dacă suprimăm emoții negative, precum vina sau frică,
și dacă suntem și privați de somn,
subconștientul nostru va găsi o cale să proceseze aceste emoții.
Chiar dacă suntem treji.
Putem atinge chiar și nivele de somn REM cât suntem treji.
I se zice vis treaz.
E mai des întâlnit decât crezi.
Mi s-a părut foarte real.
Sunt sigur de asta.
Dar visul treaz, orice vis, de fapt,
e o conversație pe care o purtăm cu noi înșine.
Fiecare personaj din visele tale este, de fapt, tu.
Și când încercăm să îngropăm aceste emoții incomode,
sau idei, sau ne simțim amenințați,
câteodată, singura lor cale de ieșire e subconștientul nostru.
E normal pentru noi să ne simțim bântuiți.
De trecutul nostru, de pierderile noastre, de copiii pe care i-am pierdut.
Dar, Jessie, fii sigură
că Sean nu îți bântuie casa.
Întrebarea este ce încerci să îți spui.
Ce emoții nerezolvate încearcă să iasă la lumină?
E frumos.
E un Monarh.
Dar nu are...
Cred că da.
Slavă Domnului! Unde l-ai găsit de data asta?
Era în debaraua de la întreținere, care va fi ținută încuiată de acum înainte.
O, nu! Nu în banca ta.
Știi unde trebuie să te duci.
Asta e tot?
Să verific.
Salut, amice.
Ce mai faci? Ești bine?
Cine e ăla?
E fiul nostru. Îl chema Sean.
Unde e?
E în Rai.
Acolo e și mama.
Povestește-mi despre ea.
Nu mi-o amintesc.
Cum a ajuns Sean în Rai?
Noi ne dorim să nu se fi dus.
Sunt sigură că și tu îți dorești ca mama ta să nu se fi dus.
Arată amuzant.
Te temi că o să-ți pierzi mașina?
Îți sună familiar?
Dacă datorezi mai mult de 10.000 de dolari la bancă sau IRS,
te califici pentru un program de reducere a datoriilor.
Sună-ne acum și vorbește cu unul din experții noștri,
care te poate ajuta chiar acum.
Experții noștri te vor ajuta să-ți reduci rata lunară
cu aproape 25...
Hei. Jess.
Uite cine s-a întors.
De unde naibii vin?
Nu.
Îmi pare rău.
E real.
L-ai văzut.
L-ai atins.
Așa e. A fost aici.
Îmi pare rău.
De ce?
Visul meu.
Ce vrei să spui, Cody?
Ce se întâmplă când visezi?
Nu o voi mai face. Vă rog, nu vă supărați.
- Amice, nu suntem... - Scumpule, nu suntem supărați.
Sper să ai o zi bună, Jessie.
Și tu la fel.
Îmi doresc să-i fi auzit vocea.
Bine, cine vrea să pună masa?
- Hai, amice. - Pizza!
- Cred că trebuie să sari în apă. - Bine, ești...
Bine. Asta înseamnă încă o rundă pentru tine, amice.
Hei, Cody.
Ții minte, ieri, când ai întrebat de Sean?
Vrei să-l vezi?
Da, te rog.
Când ai petrecut ultima oară un Crăciun adevărat?
Nu știu.
Anul acesta vei avea un Crăciun adevărat.
- Uite-l că vine. - Vine, vine!
- A venit! A venit! - El e.
Crăciun fericit, scumpule!
Ce crezi că e?
- Cred că e un trenuleț. - De ce? A șuierat?
Sean a scris că vrea un trenuleț? Nu-mi amintesc să...
Să-i fi scris Moșului de un trenuleț.
Ce e?
Nu văd!
Ce părere ai, dragule?
Expresul de Polul Nord. Știi cine locuiește acolo?
Expresul de Polul Nord!
- Moșul locuiește acolo. - Da, așa e.
Expresul de Polul Nord!
Cerule! Ripostează, amice.
Poți să evadezi.
Obișnuia să-mi dea sărutul eschimoșilor.
Vezi cum face?
Încotro, amice?
Așa e. Nu ai dormit prea mult noaptea trecută, nu-i așa?
În această casă e în regulă să te relaxezi.
Ești acasă.
Acum culcă-te.
Mai pun un ibric la fiert.
Hai să ne culcăm.
- E un băiat dur, dar are nevoie să doarmă. - Știu, iubito. Și noi la fel.
Hai în pat.
Mai fac un ibric.
Bine. Eu mă duc în pat.
Jess.
A venit! A venit!
Cred că e un trenuleț!
De ce? A șuierat?
Cody.
Sunt mereu cu tine.
Hai în pat.
Ce e asta?
Omul-Cangrenă.
Câteodată, când fac asta, îl ține departe.
- Băieții au ajuns acasă. - Bună.
Bine. Du-te.
- Ți-e foame? - Da, un pic.
Da? Bine.
Ce-ar fi să te duci sus, să te speli pe mâini
și să te întorci și să-mi povestești ce-ai făcut azi?
Bine? Bine.
Vom discuta despre asta?
Trebuie să doarmă.
Bine, trebuie să doarmă.
Așa e, Cody trebuie să doarmă.
Dar, Jessie, despre asta e vorba?
Sau e vorba despre Sean?
Bine.
Ce faci?
Nu e în regulă, Jess.
Asta...
Mi s-a părut greșit...
Când ai pus acel DVD.
Și apoi...
Nu mi s-a mai părut în regulă de atunci.
Mi se pare un abuz.
- Abuz? - Da.
- Abuz? - Am promis să avem grijă de acel copil.
Nu să-l folosim ca un proiector de film pentru...
Acel copil trebuie să doarmă.
Și dacă ne poate ajuta să ne vindecăm...
Trebuie să ne vindecăm, Mark.
- El ne poate ajuta să ne vindecăm. - Asta nu e vindecare.
Am văzut-o pe fața ta. Și tu ai simțit-o.
Da, firește.
Dacă vrei să te duci la culcare, du-te.
Jess.
Eu rămân aici și îl aștept pe Sean.
Ăla nu e fiul nostru, nu e Sean.
Și nu e fiul nostru.
Nu te las să mi-l iei din nou.
Din nou?
Hei!
Îmi pare rău.
- Din nou? - Îmi pare rău.
Nu. Nu e corect.
Ești gata?
Bine. Du-te înainte.
Tu ai început, Tate.
13 plus 5?
- Hayden? - 18?
Da.
15 plus 4?
- Hunter? - 19.
Bun.
7 plus 13?
- Clara? - 20?
Frumos.
9 plus 14?
De data asta o lăsăm așa.
Dar dacă nu te simți suficient de bine pentru recreație,
ar trebui să te duci la infirmerie.
Nu pot să rămân aici?
Trebuie să ies afară, doar pentru un minut.
Ce-ar fi să-ți întinzi capul și să te odihnești?
Cody, ce se petrece?
Hai acasă!
Ce s-a întâmplat?
Un puști a fugit.
Ce?!
A fugit și înainte. E un copil rău.
Te rog, putem să mergem acasă?
Bine.
Te simți bine?
N-am nimic.
Nu prea te-am văzut la față astă-seară.
Îmi pare rău. Nu mă simt prea bine.
Nu te simți bine?
Ia să te văd.
Ești îngrijorat pentru ce s-a întâmplat azi la școală?
Eu cred că totul o să fie bine, că băiețelul ăla o să apară.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Ți-ar prinde bine și ție puțin somn, știi?
Vin și eu în curând.
Bine.
Sunt treaz, asta n-are cum să se întâmple.
Nu! Nu, nu!
- Sunt treaz. - Sunt treaz!
- Sunt treaz. - Sunt treaz.
Sunt treaz.
Nu! Nu!
- Nu! Sunt treaz! - Cody? Cody?!
- Nu! Termină! - Cody, oprește-te.
- Sunt treaz. Sunt treaz! - Sunt aici. Sunt aici.
- Sunt treaz. - Sunt aici.
- Sunt treaz. - E în regulă, puiule.
Sunt bolnav. Nu vreau să mă duc la școală.
Bolnav, zici?
Da, domnule.
Mare păcat.
Bănuiesc că nu te interesează să mergi la cumpărături astăzi.
Să luăm niște lucruri pentru noua ta cameră.
Nu cred că merit.
De un lucru sunt sigur, că meriți o zi bună.
- De când n-a mai dormit? - Cel puțin două zile.
Dar așa pățește încă de a venit acasă.
O să-i dau Zolpidem. E Ambien pentru copii.
O pastilă înainte de culcare ar trebui să fie suficient.
Doctorul Petrom e chemat în camera 61.
Doar ca să aducem lucrurile pe făgașul normal.
Nu putem să-l lăsăm să stea treaz cu zilele.
Lipsa somnului la această vârstă poate avea efecte grave.
Mulțumesc.
- Salut. - Salut.
Vă pot ajuta cu ceva, băieți?
Eu sunt detectiv Brown, dânsul e ofițerul Murray.
Am vrea să-i punem fiului dumneavoastră câteva întrebări
privitor la un incident care a avut loc la școală.
Cody, vino încoace.
- Bine. Șurubelniță. - Șurubelniță.
- Phillips. - Phillips.
Vezi să tușești sau ceva de genul când ajungi jos, bine?
Uite-l.
- Arăți mai bine. - Mă simt un pic mai bine.
- Bun. - A trecut poliția pe aici azi.
Ce voiau?
Mă simt mult mai bine.
Vrei să vezi patul meu în formă de mașinuță de curse?
- Pat în formă de mașinuță de curse? - Urma să ajung și la asta.
Cred că puștiul acela încă n-a apărut.
Și de ce au venit aici?
Păi, cred că trebuie să excludă răpirea.
Cred că Cody l-a văzut pe puști plecând.
Cum a murit Sean?
Ce?
Eram curios.
Amice,
ce-ar fi să te duci să așezi masa? Bine?
Venim imediat.
Ca lumea.
Ca la X și 0. Mă joc des.
- Hei! - Bună.
- Ce crezi? - Că e portocaliu.
Nu te bucuri că nu am ales fucsia?
- Ce e asta? - Poftim.
Beton!
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Folosești furculiță?
Foarte civilizat din partea ta.
- Azi m-am distrat. - Azi e ziua mea favorită de până acum.
Da? Și a mea.
Ascultă.
În legătură cu întrebarea pe care mi-ai pus-o...
...mai devreme.
Sean s-a înecat. A fost un accident.
Și apoi am aflat că nu putem face alt copil, așa că...
Îmi cer scuze că am întrebat asta.
Nu, e în...
Ai dreptul să știi.
E important să știi și că...
Ție nu ți se va întâmpla așa ceva.
Te simți bine?
Nu cred.
Ești o mamă bună.
Copilul de sus...
Are nevoie de o mamă bună.
Tu ai nevoie de un copil. Vă contopiți perfect.
Altceva nu ne trebuie.
Știu ce ai impresia că faci.
Și Dumnezeu știe că o parte mare din mine simte același lucru.
Dar nu avem nevoie de asta.
Vino în pat.
Bine.
Da, dragule.
Sean?
Cody, Cody. Trezește-te, trezește-te.
- Trezește-te, dragule. Trezește-te! - Mark.
Nu se trezește.
Nu se va trezi. Pentru o vreme.
- Ce ai făcut? - El e...
Cody!
Cody, Cody! Trezește-te!
Haide! Trezește-te!
Pleacă de aici!
Ea nu se trezește. Ea nu se trezește.
Aici.
S-a trezit. S-a trezit.
O să vă iau declarația oficială, doamnă Hobsen,
iar apoi o să contactez serviciile sociale.
- Serviciile sociale? - De ce ați drogat copilul?
I-am dat o pastilă pentru dormit. Doctorul lui i-a prescris-o.
Știți unde se afla soțul dumneavoastră acum două zile, în jurul prânzului?
Unde îl duceți?
Avea vreun motiv ca să fie în apropierea școlii fiului dumneavoastră?
- Nu, nu, nu. - Doamnă. Doamnă.
Îmi pare rău.
Doamnă, trebuie să luăm copilul din casă.
- Nu, vă rog! - Doamnă, vă rog.
Nu-l puteți lua!
Natalie.
Nu mi-ai răspuns la telefoane.
Am fost la secția de poliție. Toată noaptea.
Unde e?
Nu mai e treaba ta.
Unde e soțul tău?
Nu știu.
De aceea trebuie să vorbesc cu Cody.
Asta nu se va întâmpla.
Trebuie să aflu mai multe despre el.
Despre visele lui.
Ai mai auzit asta.
Aici sunt trecute câteva grupuri de suport bune
și câțiva terapeuți specializați în violența domestică.
Vreau să apelezi la ei și să cauți ajutor pentru situația ta.
Și nu vreau să te mai văd niciodată.
Da, mă descurc.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Bună ziua. Vă pot ajuta cu ceva? - Vreau să-l văd pe Whelan Young.
Whelan, ai un vizitator.
Mulțumesc.
Ce pot face pentru tine?
Sunt aici ca să vorbim despre Cody Morgan.
Aici scrie că tu și soția ta Katherine
l-ați avut în custodie pe Cody timp de 15 luni,
înainte să fie dat soților Peter și Doris Clemens.
N-am de unde să știu despre ei.
Au dispărut acum un an.
Ca soția ta.
Despre ce discutăm aici, domnișoară?
Discutăm despre ce se întâmplă când visează.
Și eu am văzut.
Zău?
L-am văzut cum l-a luat pe soțul meu.
Eu n-aș spune asta pe aici.
O să-ți ia măsura la papuci.
Dacă nu știi despre ce vorbesc, atunci irosesc timp important.
Așteaptă.
Îmi pare rău.
Când ești făcut nebun de atâtea ori, începi să crezi că chiar ești.
Te rog.
Visele acelui băiețel devin realitate.
Realitate și aievea.
E un lucru uimitor și frumos.
Dar la fel se întâmplă și cu coșmarurile lui.
Ele sunt...
Periculoase.
Mortale.
Pot să-l recuperez?
Pe soțul meu?
Nu știu.
Nu știu de unde vine ființa aia, dar îi ia cu el.
Dacă chiar există, e doar în mintea lui Cody.
De unde știi asta?
Katie și cu mine am avut în grijă alți doi copii înainte de Cody.
Mama lui murise, nu avea alte rude.
Era dulce, independent.
Am crezut că e un artist.
Totul a început cu fluturii.
A continuat așa câteva săptămâni.
Am crezut că e magie.
Și apoi Katie s-a îmbolnăvit.
A avut o răceală urâtă.
Și asta părea să-l supere pe Cody.
Și apoi...
Nu!
Îmi pare rău.
Dar nu era Katie.
Era doar impresia lui despre ea.
Atât rămăsese.
Era prea tânăr.
Era prea tânăr...
Ca să și-o amintească corect.
Și l-am urât pentru asta.
Știu că n-ar fi trebuit, dar l-am urât pentru asta.
Dar n-am putut s-o fac.
N-am putut s-o fac.
Dacă aș fi făcut-o, soțul tău ar fi în viață.
Cealaltă familie ar fi fost în viață.
Poate tu poți...
Să reușești unde eu am dat greș.
Nu.
E singura cale.
Mulțumesc pentru timpul acordat.
Și îmi pare rău pentru pierderea ta.
Chiar ești convinsă că un copil de 8 ani nu va mai avea coșmaruri?
- Nu e vina lui. - Ar fi un act de milă.
Cineva trebuie s-o facă.
Știi ceva despre mama lui naturală?
Nu e menționat nimic în dosar.
Doar că a murit.
Presupun că la fel cum a murit soția mea.
Cum a murit soțul tău.
Ce speri să găsești?
Doctorul Tennant mi-a spus să nu mă întorc fără dosarul pacientului.
A încercat să sune.
Aveți PID-ul?
Nu, doar numele de familie și o dată.
Asistenta medicală din tura de noapte a spus că nu a dormit noaptea trecută.
Sunt două nopți la rând.
Cel puțin de astea știm noi.
Politica spitalului spune că nu-l putem lăsa să continue așa.
Aș vrea să rămân cu el în seara asta, dacă se poate.
Ați semnat pentru dosar. Nu-l puteți lua cu dumneavoastră.
E un număr PE aici, pe formularul de internare.
Cât timp păstrați astea?
Dacă nimeni nu le-a revendicat, se poate să fie încă la subsol.
Nu! Nu!
- Cody, e pentru binele tău. - Scumpule, e în ordine.
Nu vreau să mai fac rău.
O să dureze doar o secundă.
Bună treabă, fiule.
E în regulă.
Unul din cazurile mele a fost transferat
și am nevoie de numele instituției pentru raport.
Natalie Friedman. F-R-I-E-D-M-A-N.
Numărul furnizorului este 11714.
Cody Morgan.
Unde e?
Mami.
Cody?
Îi ține în siguranță.
Până se fac mari.
Lasă-i să plece.
Așteaptă!
Îl iau acasă.
Asta e pentru tine.
E jurnalul mamei tale.
Pe mama ta o chema Andrea Morgan.
Și, citind asta, pot să-mi dau seama
că te-a iubit enorm.
Când erai doar un bebeluș a observat că ești special.
Erați doar voi doi, împotriva lumii.
A scris mult despre tine și harul tău.
Și cât i-a plăcut să te vadă crescând.
Nu cred că s-a oprit din scris pentru că așa a vrut ea.
Cred că s-a oprit pentru că...
S-a îmbolnăvit.
Lucru care se întâmplă.
Astea sunt rezultate de la testele mamei tale.
Vezi cuvântul acela de acolo?
Cangrenă.
Nu chiar.
CANCER PANCREATIC
E dificil de explicat copiilor ce e cancerul.
În cuvinte pe care le pot înțelege.
Mama ta a început să se schimbe foarte rapid.
Și la momentul când ea era la terapie intensivă,
au început să caute părinți adoptivi pentru tine.
Dar sigur te-au dus să o vezi pentru ultima oară.
Ca să-ți iei adio de la ea.
Vocea ei ar fi fost greu de deslușit.
Dar știu că ar fi încercat s-o spună, dacă ar fi putut.
Unicul lucru pe care n-ar vrea să-l uiți niciodată.
Eu...
...sunt mereu cu tine.
Pe măsură ce ai crescut, ai uitat mare parte din asta.
Și ai spus oamenilor că Omul-Cangrenă a mâncat-o pe mama ta.
Și pe măsură ce a trecut timpul,
în mintea ta...
Omul-Cangrenă a mâncat-o pe mama.
În mintea ta, Cody.
Mintea ta incredibilă și specială
l-a făcut real.
Îmi pare foarte rău.
Te-am folosit, la fel cum am făcut cu Sean.
Dar n-o să mai fac asta niciodată. Bine?
Niciodată.
Poftim. Mai aproape de mine.
Nu uita, n-ai de ce te teme, bine?
O să fiu aici, cu tine, toată noaptea.
Îmi spui o poveste de adormit?
Sigur că da.
A fost odată ca niciodată
un băiețel special
care avea nevoie de o mamă.
Și era și o mamă tristă care avea nevoie de un fiu.
E o poveste fericită?
Cred că da.
Are un final fericit, în orice caz.
Pare că nu poate avea un final fericit.
Pentru că mor oameni.
Nimeni nu moarte cu adevărat.
Nu de tot.
Fiindcă trăiesc în mințile și în inimile noastre.
În această poveste,
bătăușul acela de la școală s-a trezit în patul lui,
de parcă nimic nu se întâmplase, niciodată.
Și lucrul care-l făcuse atât de trist și de rău dispăruse.
Și doamna acea drăguță care a avut grijă de băiat
s-a întors la soțul ei
și au trăit fericiți până la adânci bătrâneți.
Și tati...
Tati a primit cel mai bun cadou.
Pot aceste lucruri să se întâmple?
Cred că depinde de tine, Cody.
Ai un har incredibil.
Cine știe ce se poate întâmpla când o să crești?
Îți mulțumesc că m-ai adus acasă,
mamă.
Traducerea: bucyfall (Subtitrări-Noi Team)
Revizuire: muLineZu